Splnil se mi sen...jsem zahraniční volejbalovou hráčkou :-D
8. 11. 2007
Ale dál se mě už raději neptejte, jestli v mistrovském klubu nebo kde... To by už tak dobře prostě neznělo.
Konečně se mi totiž podařilo najít volejbalové družstvo, které mě vzalo pod svá křídla a kde si můžu dál ničit svoje už tak polámané ruce a nohy. Proces proběhl velmi rychle a jednoduše - našla jsem je na internetu - napsala jsem - dostala odpověď- šla na trénink a už jsem zapsaná v Tirolském volejbalovém svazu....to je rychlost skoro jak jet TGV!
Z prvního tréninku mám samé dobré dojmy - holky mě přijaly, hezky se na mě dívaly (ne jako na tu z České republiky), pokecaly, pochválili mi němčinu (to asi s takovou poprvé slyšely cizince mluvit německy, jinak nevím jak na to přišly), no a nakonec mi nabídly, že s něma můžu i hrát, paráda!!! A večer mi od jejich tzv. hlavní hráčky (prostě té nejstarší, která má napovel i nábor) přišel mail, že je strašně moc ráda, že budu s nima hrád a že ještě spolu určitě zažijeme hodně legrace...to si myslím, zvlášť s tou mojí domluvou.
A teď něco o tréninku. Mají ho jednou týdně, ale 3 hodiny. To když jsem poprvé viděla, tak si říkám, že to nepřežiju. Ale byla to pohoda. První hodinka spíše fyzička - skákání přes švihadlo (to jsem snad naposledy provozovala ještě v Krpoli), běhání čar, posilování na břicho no a pak žádné rozpinkávání, ale hezky hrou 2 proti 2 jsme se zahřály i volejbalově. Dále probíhala různá cvičení, na kterých byla největší sranda to, že trenér to pověděl tirolskou němčinou holkám, pak přišel ke mně, snažil se lepší výslovností to vysvětlit mě, no a nakonec to cvičení špatně dělaly místní a já něměla problém. Ale aby jste si nemysleli, to nebylo tím, že jsem mu rozuměla, ale je to tím, že já hodně cvičení znám, a tak na pár pochycených slovech jsem si to dotvořila. Nakonec jsme si půl hodinky zahrály, já holky hodně šetřila - teda hlavně na podání, protože některé jsou začátečnice a já jako nováček je tam přece hned nemůžu pozabíjet, že? Ale co musím říct na konec tohoto odstavce, tak mě velmi překvapila jejich úroveň. Na to, že hrají jen pro radost a žádná z nich není třeba bývalá ligová hráčka fakt paráda. Opravda ve srovnání s tím, co jsem za poslední 4 roky viděla v nižších soutěžích by se vůbec nemusely stydět.
No a určitě všechny zajímá, jaký je trenér...jedním slovem poťouchlý, ale vymýšlí dobrá cvičení, opravdu užitečná a stejně jako holky trénuje pro radost. Myslím, že to bude fakt dobrý. A právě až tady jsem si uvědomila, jak je trenér pro družstvo potřebný... Vymyslí co se má dělat, poradí, protože on to vidí z venku, no a taky některé usměrní...to bychom potřebovaly i v Brně...
Takže toť z mého sportovního nadšení vše, jinak 18.11. se hrajou zápasy, kterých bych se už měla taky zúčastnit, takže držte pěsti!
Sportu zdar!
Konečně se mi totiž podařilo najít volejbalové družstvo, které mě vzalo pod svá křídla a kde si můžu dál ničit svoje už tak polámané ruce a nohy. Proces proběhl velmi rychle a jednoduše - našla jsem je na internetu - napsala jsem - dostala odpověď- šla na trénink a už jsem zapsaná v Tirolském volejbalovém svazu....to je rychlost skoro jak jet TGV!
Z prvního tréninku mám samé dobré dojmy - holky mě přijaly, hezky se na mě dívaly (ne jako na tu z České republiky), pokecaly, pochválili mi němčinu (to asi s takovou poprvé slyšely cizince mluvit německy, jinak nevím jak na to přišly), no a nakonec mi nabídly, že s něma můžu i hrát, paráda!!! A večer mi od jejich tzv. hlavní hráčky (prostě té nejstarší, která má napovel i nábor) přišel mail, že je strašně moc ráda, že budu s nima hrád a že ještě spolu určitě zažijeme hodně legrace...to si myslím, zvlášť s tou mojí domluvou.
A teď něco o tréninku. Mají ho jednou týdně, ale 3 hodiny. To když jsem poprvé viděla, tak si říkám, že to nepřežiju. Ale byla to pohoda. První hodinka spíše fyzička - skákání přes švihadlo (to jsem snad naposledy provozovala ještě v Krpoli), běhání čar, posilování na břicho no a pak žádné rozpinkávání, ale hezky hrou 2 proti 2 jsme se zahřály i volejbalově. Dále probíhala různá cvičení, na kterých byla největší sranda to, že trenér to pověděl tirolskou němčinou holkám, pak přišel ke mně, snažil se lepší výslovností to vysvětlit mě, no a nakonec to cvičení špatně dělaly místní a já něměla problém. Ale aby jste si nemysleli, to nebylo tím, že jsem mu rozuměla, ale je to tím, že já hodně cvičení znám, a tak na pár pochycených slovech jsem si to dotvořila. Nakonec jsme si půl hodinky zahrály, já holky hodně šetřila - teda hlavně na podání, protože některé jsou začátečnice a já jako nováček je tam přece hned nemůžu pozabíjet, že? Ale co musím říct na konec tohoto odstavce, tak mě velmi překvapila jejich úroveň. Na to, že hrají jen pro radost a žádná z nich není třeba bývalá ligová hráčka fakt paráda. Opravda ve srovnání s tím, co jsem za poslední 4 roky viděla v nižších soutěžích by se vůbec nemusely stydět.
No a určitě všechny zajímá, jaký je trenér...jedním slovem poťouchlý, ale vymýšlí dobrá cvičení, opravdu užitečná a stejně jako holky trénuje pro radost. Myslím, že to bude fakt dobrý. A právě až tady jsem si uvědomila, jak je trenér pro družstvo potřebný... Vymyslí co se má dělat, poradí, protože on to vidí z venku, no a taky některé usměrní...to bychom potřebovaly i v Brně...
Takže toť z mého sportovního nadšení vše, jinak 18.11. se hrajou zápasy, kterých bych se už měla taky zúčastnit, takže držte pěsti!
Sportu zdar!
Komentáře
Přehled komentářů
Zatím nebyl vložen žádný komentář